Ілона Колодій
								ст. викладач, м. Київ

Різновиди підходів до формування професійної компетентності у майбутніх перекладачів

Поняття «професійна компетентність» характеризується сукупністю інтегрованих знань, умінь та досвіду, а також особистісних якостей, що дозволяють людині ефективно проектувати та здійснювати професійну діяльність у взаємодії з оточуючим світом. Професійна компетентність характеризує діяльність спеціалістів різних галузей і специфічна для кожної з них. Сучасна підготовка майбутнього лінгвіста-перекладача передбачає оволодіння ним цілим рядом спеціальних професійних компетенцій, таких як: лінгвістична, соціолінгвістична, лінгвокраїнознавча, комунікативна, навчально-пізнавальна, соціальна.
На думку вчених, найважливішою складовою структури професійної компетентності майбутнього лінгвіста-перекладача є комунікативна спрямованість, під якою розуміють здатність спілкуватися усно та письмово з носієм певної мови у реальній життєвій ситуації. 
У професійній підготовці майбутніх лінгвістів-перекладачів вчені виділяють наступні підходи:
1. Культурологічний підхід (Е.П. Задорожна, Т.С. Сухобской, М.О Фанова) представляє собою знайомство з національними реаліями, найважливішими історичними подіями, видатними діячами літератури та мистецтва, їхніми творами, представниками науки і техніки, також проявляється у закладанні основ національного світобачення, навичок та вмінь, пов’язаних зі стандартними ситуаціями спілкування, характерними для даної країни.
2. Лінгвокраїнознавчий підхід (О.М. Верещагіна, В.Г. Костомарова, Т.Д.Томахін) представляє собою оволодіння не лише всім комплексом знань, умінь та навичок, пов’язаних з іншомовною культурою, але й знаннями про всі галузі життя країни мови, що вивчається, її особливостях, умінням спілкуватися в різних життєвих ситуаціях у контексті культури країни.
3. Лінгвістичний підхід (М.Д. Городникові, Ю.Н.Караулов, Л.П. Якубинський), у відповідності з яким мова розглядається як система цілого ряду модулів – мовленнєвих актів, які розуміються як елементарні комунікативні одиниці. 
4. Комунікативний підхід (І.А.Зимня, Є.І. Пасов, Г.В. Рогова) представляє собою навчання спілкуванню іноземною мовою, що передбачає такі аспекти, як стилістична правильність, доречність, логічність висловлювання, а також володіння формулами мовленнєвого етикету.
5. Ситуативно-тематичний підхід (В.А. Малахова, В.Л. Скалкін, Є.Ф.Тарасов) виходить з того, що  в реальних умовах усне мовлення пов’язане з конкретною ситуацією спілкування, яка задається студенту у межах певної теми для того, щоб він правильно здійснив мовленнєву дію у відповідності з наміченим комунікативним завданням.
6. Контекстний підхід (О.О.Вербицький) передбачає організацію процеса навчання і виховання майбутніх спеціалістів з урахуванням специфіки майбутньої професійної діяльності.